„Na vrcholu své vlády byla Říše římská obrovská...
rozkládala se od afrických pouští až po hranice severní Anglie.
Více než jedna čtvrtina obyvatel světa žila a zemřela...
za vlády římských císařů.
V zimě léta 180 AD, dvanáctileté tažení císaře Marca Aurelia...
proti barbarským kmenům v Germánii se chýlilo ke konci.
Jen jediná poslední pevnost stojí v cestě římskému vítězství...
a naději, že poté zavládne v celé říši mír.”
„Germánie”
- Pane. - Generále.
Pane.
Hubení a hladoví.
- Pořád nic? - Ani vidu.
- Jak je to dlouho, co odjel? - Skoro dvě hodiny.
- Bude bitva, pane? - To brzy uvidíme.
Vojíne, přikázal jsem vám posunout ty katapulty vpřed.
- Jsou mimo dostřel. - Dostřel je dobrý.
- Nebezpečí pro jízdu-- - Je přijatelné. Souhlasíš?
Jejich odpověď je ne.
Pomalu! Pomalu!
Lidi by měli poznat, kdyjsou poraženi.
Ty bys to věděl, Quinte?
A já?
- Sílu a čest. - Sílu a čest.
Na můj signál rozpoutejte peklo.
Nabít katapulty.
Pěchota se připraví na postup.
- Lučištníci připraveni. - Lučištníci!
- Šípy! - Sípy!
Fratres!
Maximus!
Za tři týdny budu sklízet úrodu.
Představuj si, co bude, a stane se tak.
Držet linii! Držet se u mě!
Kdybyste se ocitli sami...
při jízdě v zelených polích se sluncem v tváři...
ničeho se neobávejte.
Neboť jste v elysiu a jste už po smrti!
Bratři...
to, co my činíme v životě...
se ozývá až do věčnosti.
Táhnout!
Táhnout! Táhnout!
Katapulty připraveny, pane!
Lučištníci, zapálit!
- Zapálit! - Zapálit!
Lučištníci, napnout!
Střílet!
Vojsko, připravit!
Držte linii!
Napnout! Střílet!
Střílet! Střílet!
Znovu nabít!
Držte linii!
Napnout! Střílet!
Držte se u mě!
Roma victor!
Myslíš, že opravdu umírá?
Umírá už celých deset let.
Kdyby opravdu neumíral, nebyl by pro nás poslal.
Možná se mu jenom stýská.
A co senátoři? Nebyl by je povolal, kdyby--
Klid, Commode.
Po dvou týdnech na cestě mě z tvých nekonečných intrik bolí hlava.
Už se rozhodl.
Chystá se své rozhodnutí ohlásit.
Bude mě jmenovat.
První věc, kterou udělám...
až--
bude, že ho poctím hrami hodnými Jeho Veličenstva.
Já si teď nejdřív ze všeho dám horkou lázeň.
Vaše Výsosti?
Zdá se, že už tam budeme, pane.
- Pane. - Kde je císař?
Je na frontě, pane. Už jsou pryč 19 dní.
Pořád nám sem přibývají další zranění.
Mého koně.
Můj pane.
Polibek?
Znovu jsi dokázal svou udatnost, Maxime.
Doufejme, že to bylo naposledy.
Nezbyl nikdo, kdo by ještě mohl bojovat, pane.
Vždycky zbývá někdo, kdo může bojovat.
Jak se můžu odměnit největšímu římskému generálovi?
Pusťte mě domů.
Ach. Domů.
Vzdávají vám čest, císaři.
To je pro tebe, Maxime. Tobě vzdávají čest.
Zmeškal jsem to? Zmeškal jsem bitvu?
Zmeškal jsi celou válku.
Blahopřeji, otče.
Obětuji stovku býků k uctění tvého vítězství.
Ty býky si ušetři.
Vzdej poctu Maximovi. To on vyhrál tu bitvu.
- Generále. - Výsosti.
Řím vám kyne a já vás objímám jako bratra.
Tak dávno jsme se neviděli, můj starý příteli.
- Výsosti. - Prosím, otče.
Opři se o mě.
Myslím, že bych měl odejít.
A tohle je ta celá římská sláva.
Skvělá bitva.
- Generále. - Stále naživu?
- Stále naživu. - Bohové asi mají smysl pro humor.
- Bohové tě musí milovat. - Valerie.
Zpátky do kasáren, generále? Nebo do Říma?
Domů. Za mou ženou, za synem, za sklizní.
Maximus hospodář. Pořád si to nedovedu představit.
Víš, Quinte, hlína se smývá snadněji než krev.
- Tady ho máme. - Výsosti.
Senátore Gaie, Senátore Falco.
Na Gaia pozor. Do ucha ti bude příst medové řeči...
a jednoho dne se probudíš a budeš říkat jen: „Republika, republika.”
No a proč ne? Řím byl založen jako republika.
Ano, a v republice senát mívá moc.
Ale na senátora Gaia tohle samozřejmě nemá vliv.
Na čí straně jste vy, generále? Na straně císaře nebo senátu?
Senátore, voják má tu výhodu, že se může...
podívat svému nepříteli přímo do očí.
No, s armádou za zády se dá dělat velká politika.
Varoval jsem vás. Ale teď vás ušetřím. Omluvte mě.
Maxime.
Dobré muže jako ty budu potřebovat.
Jak vám mohu být k službám, Výsosti?
Tyjsi muž, který ví, co znamená dávat rozkazy.
Vydáš rozkazy, je jich uposlechnuto a bitva je vyhrána.
Ale senátoři intrikují a škorpí se a lichotí a podvádějí.
Maxime, musíme zachránit Řím před politiky, můj příteli.
Mohu s tebou počítat, až nastane čas?
Výsosti, až mě váš otec propustí, chystám se vrátit domů.
Domů? No, nikdo si to nezaslouží víc.
Neoddávej se příliš klidu. Může se stát, že tě brzy povolám.
Je tady Lucilla. Víš o tom?
Nezapomněla na tebe.
A teď jsi hrdinou.
Kdyby ses ty jen tak byla narodila mužem.
Jaký by z tebe byl císař!
Otče.
Byla bys silným císařem.
Tak mě napadá, byla bys spravedlivým císařem?
Byla bych tím, čím jsi mě naučil být.
Jaká byla cesta?
Dlouhá. Nepříjemná. Proč jsem měla přijet?
Potřebuji tvou pomoc. Společně s tvým bratrem.
Samozřejmě.
Miluje tě. Vždycky tě miloval.
A...
bude tě teď potřebovat víc než jindy.
Dost politiky.
Předpokládejme na chvíli, že jsi milující dcera...
a že já jsem dobrý otec.
To je příjemná pohádka, nemyslíš?
Dobré ráno.
Potřebuji další tři koně.
Dva! Tři!
Čtyři!
Jeden! Dva!
Poslal jste pro mě, císaři?
- Císaři? - Řekni mi to ještě jednou, Maxime.
Proč že jsme tady?
Pro slávu říše, pane.
Ach, ano.
Ach, ano, už si vzpomínám.
Vidíš tu mapu, Maxime?
To je svět, kterýjsem vytvořil.
25 let...
jsem dobýval, proléval krev, zvětšoval říši.
Co jsem se stal císařem, pamatuji pouhé čtyři roky bez válek.
Čtyři roky z 20 bez válek.
A nač?
Přinesl jsem jen válku. Nic víc.
Císaři, tvůj život--
Prosím tě. Prosím tě, neříkej mi tak.
Pojď. Prosím tě.
Pojď si sednout.
Mluvme teď spolu--
úplně normálně-- jako muži.
Mluv, Maxime.
Mám tam venku v mrznoucím blátě pět tisíc mužů.
Tři tisíce z nich je zkrvavených a posekaných.
Dva tisíce odtud nikdy neodejdou.
Odmítám věřit, že bojovali a zemřeli za nic.
A čemu věříš?
Bojovali za tebe a za Řím.
A co je Řím?
Viděl jsem většinu ostatního světa.
Je krutý a surový a temný. Řím je světlem.
Ale vždyť jsi tam nikdy nebyl.
Neviděl jsi, co se z něj stalo.
Já umírám, Maxime.
Když člověk uzří svůj konec...
touží si potvrdit, že jeho život měl nějaký smysl.
Jak bude svět vyslovovat mé jméno v letech příštích?
Budu známý jako filozof?
Jako bojovník?
Jako tyran?
Nebo jako císař, který navrátil Římu jeho skutečnou podobu?
Byl jednou jeden sen a tím snem byl Řím.
Mohlo se o něm pouze šeptat.
O trošinku víc než zašeptat a celý by zmizel...
tak byl křehký.
A já se obávám, že nepřežije tuhle zimu.
Maxime...
zašeptejme si teď...
spolu, ty ajá.
Máš syna.
Řekni mi něco o svém domově.
Můj domov je v kopcích nad Trujillem. Je to prosté místo.
Růžové kameny, ohřáté od slunce.
Zahrádka, která ve dne voní bylinkami...
a v noci jasmínem.
Za bránou je obrovský topol.
Fíky, jablka, hrušky.
A půda, Marcu-- černá. Černá jako vlasy mojí ženy.
Hrozny na jižních svazích, olivy na severních.
U našeho domu se honí divocí poníci. Synovi nedají spát. Chce být jako oni.
- Víš, kdy jsi byl naposled doma? - Je to dva roky, 264 dní a jedno ráno.
Závidím ti, Maxime.
Je to dobrý domov. Stojí za to pro něj bojovat.
Je tady ještě jedna povinnost...
o kterou tě požádám, než se vypravíš domů.
Co by to mělo být, císaři?
Chci, aby ses stal po mé smrti ochráncem Ríma.
Dám ti moc za jedním jediným účelem--
abys dal moc zpátky do rukou římského lidu...
a skoncoval s korupcí, která ho ochromila.
Přijmeš tuto velkou poctu, kterou ti nabízím?
Z plného srdce, ne.
Maxime...
to ale musíš udělat ty.
Ale přece prefekt nebo senátor...
někdo, kdo to město zná a kdo rozumí místní politice.
Ale ty nejsi zkorumpován tou místní politikou.
- A Commodus? - Commodus není morální muž.
To přece víš už od dob svého mládí.
Commodus neumí vládnout.
On nesmí vládnout.
Ty jsi ten syn, kterého jsem měl mít.
Commodus moje rozhodnutí přijme.
Ví, že ty máš plnou důvěru armády.
Potřebuji trochu času, pane.
Ano.
Do soumraku se snad rozhodneš dát souhlas.
A teď mě obejmi jako můj syn.
A podej starému muži ještě jednu deku.
- Můj otec tě teď má v oblibě. - Má paní.
- Ne vždy tomu tak bylo. - Mnoho věcí se mění.
Mnoho věcí. Ale ne všechno.
Maxime, zastav se.
Podívej se na mě.
- Vypadáš rozzlobeně. - Ztratil jsme spoustu mužů.
Co ti chtěl můj otec?
Popřát mi vše dobré, než se pustím na cestu domů.
Lžeš.
Vždycky jsem na tobě poznala, jestli Ižeš, protože Ihát neumíš.
- Nikdy jsem si na to nezvykl jako ty. - To je pravda.
Ale ty jsi také nikdy nemusel.
Pro vojáka je život jednodušší.
Nebo si snad myslíš, že jsem bez citů?
Myslím, že máš talent k přežívání.
Maxime, zastav se.
Je to opravdu tak nesnesitelné, zase mě jednou vidět?
Ne. Jsem unavený z boje.
Bolí tě vidět mého otce tak slabého.
Commodus očekává, že můj otec brzy ohlásí jeho nástupnictví.
Budeš sloužit mému bratrovi tak, jako jsi sloužil jeho otci?
Vždycky budu sloužit Římu.
Víš...
Pořád ještě na tebe pamatuji ve svých modlitbách.
Ó ano. Modlím se.
Je mi líto smrti tvého manžela. Truchlím pro něho.
- Děkuji. - A slyšel jsem, že máš syna.
Ano. Jmenuje se Lucius.
Už mu bude skoro osm let.
Mému synovi je také skoro osm.
Děkuji ti za tvé modlitby.
Předkové moji, prosím vás, veďte mě.
Blahoslavená Matko, pomoz mi, ať bohové přejí mé budoucnosti.
Blahoslavený Otče, ohlídej za mě mou ženu a syna taseným mečem.
Šeptej jim, že žiji jen proto, abych je mohl zase obejmout.
Přeďkové moji, ctím vás...
a pokusím se žít s důstojností, kterou jste mi předali.
Cicero.
Pane.
Není ti zatěžko plnit tvé povinnosti?
Někdy dělám to, co dělat chci.
A jinak dělám to, co dělat musím.
Je možné, že se nakonec nebudeme moci vrátit domů.
Jsi připraven plnit své povinnosti vůči Římu?
Ano, otče.
Císařem se nestaneš ty.
Který moudřejší, starší muž má zasednout na mé místo?
Má moc bude svěřena do opatrování...
Maximovi...
dokud senát nebude schopný opět vládnout.
Řím se opět stane republikou.
- Maximovi. - Ano.
Zklamalo tě mé rozhodnutí?
Jednou jsi mi psal...
o čtyřech hlavních ctnostech.
Moudrost, spravedlnost...
mravní síla...
a umírněnost.
Když jsem je pročítal, věděl jsem, že nemám ani jednu z nich.
Ale mám jiné ctnosti, otče.
Jsem ambiciózní.
To může být ctností, pokud nás to žene k dosažení dokonalosti.
Jsem vynalézavý. Odvážný.
Možná ne tolik na bojišti, ale...
je mnoho jiných druhů odvahy.
Jsem oddaný své rodině...
a tobě.
Ale ty jsi tam neuvedl ani jednu z mých ctností.
Už tenkrát to vypadalo, jako bys mě nechtěl za svého syna.
Zacházíš moc daleko.
Pátral jsem v obličejích bohů...
po způsobech, jak se ti zavděčit, abys byl na mě pyšný.
Jediné laskavé slovo...
jediné upřímné objetí...
kdy bys mě přitiskl na svou hruď a pevně mě držel...
by zahřálo mé srdce jako paprsky slunce na celých tisíc let.
Co je to ve mně, co tolik nenávidíš?
Já jsem vždycky chtěl jen jedno...
vyrovnat se ti, císaři.
- Otče. - Commode.
Tvoje nedostatky jako syna...
jsou mým neúspěchem jako otce.
Pojď sem.
Otče.
celý svět bych byl rozsekal na kusy...
za to, abys mě měl rád!
Maxime, císař tě potřebuje. Je to nutné.
Naříkej se mnou, bratře. Náš velký otec je mrtev.
Jak zemřel?
Lékaři tvrdí, že bez bolesti.
Ve spánku ho zradil dech.
Otče.
Tvůj císař žádá tvou věrnost, Maxime.
Přijmi mou ruku.
Nabízím ji jen jednou.
Quinte.
Sláva tobě, císaři.
Musím se sejít se senátory. Potřebuji jejich radu.
Probuď Gaia a Falca.
- Meč. - Meč.
Maxime, buď opatrný, prosím tě. Tohle nebylo rozumné.
Rozumné? Císař byl zavražděn.
Císař zemřel přirozenou smrtí.
- Proč jsi ozbrojený, Quinte? - Stráže!
Nebraň se, Maxime, prosím tě.
Je mi líto. Císař dal příkazy.
Jeďte až do rána...
a potom ho popravte.
Quinte, podívej se na mě. Podívej se na mě!
Slib mi, že se postaráš o mou rodinu.
Tvoje rodina se s tebou setká v posmrtném životě.
Poklekni.
Blahoslavený otče, ohlídej mou ženu a syna.
Šeptej jim, že žiji jen proto, abych je mohl zase obejmout.
Aspoň mi věnuj čistou smrt.
Smrt vojáka.
Mráz někdy způsobí, že čepel se přilepí.
Pretoriáne!
-Víš, kdy jsi byl naposled doma? -Je to ďva roky, 264 dní a jedno ráno.
Blahoslavený otče, ohlídej mou ženu a syna taseným mečem.
Šeptejjim, že žiji, jen abych je mohl obejmout, vše ostatníje pouhý prach.
Šeptej jim, že žiji, abych je mohl zase obejmout...
neboť vše ostatní je pouhý prach.
Tati! Tati!
Neumírej.
Zase je uvidíš.
Teď ještě ne.
Ne. Vyčistí to. Počkej a uvidíš.
Neumírej.
Předhodí tě Ivům.
Mají větší cenu než my.
Je ti teď lépe?
Čisté. Vidíš?
„Římská provincie Zucchabar”
Proximo!
Starý příteli.
Každý den je krásný, když jsi tady...
ale dnešek je tvým nejšťastnějším dnem.
Ty žirafy, které jsi mi prodal...
se nechtějí pářit.
Jenom pořád chodí a žerou...
ale nepáří se.
Prodal jsi mi...
podivné žirafy.
- Chci vrátit peníze. - Ani nápad.
Udělám ti výjimečnou cenu.
Na co?
Viděl jsi mé nové zboží? Pojď se na ně podívat.
Jsou to bojovníci? Brzy budu mít zápas.
Někteří jsou dobří k bojování, jiní k umírání.
Myslím, že ti je zapotřebí obojího.
Vstaň.
Co umíš?
Byl jsem lovec.
Koupil jsem ho v solném dole v Kartágu.
Sedni si.
Znamení legie.
- Dezertér. - Možná. Ale co je komu do toho?
- Je to Španěl. - Vezmu si jich šest.
- Za tisícovku. - Tisícovku?
Jenom ten Numídian má cenu 2,000.
Tihle otroci nestojí za nic.
Ale všichni dohromady stojí za moc.
Počkej, počkej. Počkej!
Jsem ochoten vyjednávat.
Dám ti 2,000...
a čtyři zvířata.
To je 5,000 pro starého přítele.
No tak! Jak dlouho se budu dobývat do vlastního domu?
Já jsem Proximo.
Budu vám bližší v příštích pár dnech...
které budou posledními v těch vašich ubohých životech...
než ta mrcha vaše matka, která vás přivedla křičící na svět.
Nezaplatil jsem za vás, abyste mi dělali společnost.
Zaplatil jsem za vás, abych mohl vydělat na vaší smrti.
A tak, jak byla vaše matka přítomna u vašeho počátku...
tak já budu přítomen u vašeho konce.
A jak budete umírat, a umřete všichni...
ta přeměna se bude dít za zvuku-
gladiátorů...
Kloním se vám.
- Červená. - Červená.
Žlutá.
Dobře.
- Červená. - Červená.
Španěle.
To zatím stačí!
Jeho čas ještě přijde.
Další.
Španěle.
Proč nebojuješ?
Všichni musíme bojovat.
Je to znamení tvých bohů?
Nerozzlobí je to?
Bohové tě mají v přízni.
Červená je barva bohů.
Dnes budeš potřebovat jejich pomoc.
Někteří z vás si budou myslet, že nebudou bojovat...
a jiní, že nemohou bojovat.
Všichni to říkají...
dokud se tam sami neoctnou.
Poslouchejte.
Zabít! Zabít! Zabít!
Vražte tohle do masa toho druhého muže.
Budou vám tleskat a zbožňovat vás za to.
A vy-
vy je taky možná za to...
začnete zbožňovat.
Nakonec ale...
jsme všichni mrtví muži.
Bohužel si nemůžeme vybrat jak, ale...
můžeme se rozhodnout, jak se k tomu konci postavit...
aby se nás vzpomínalo...
jako na muže.
Vlevo, nastavit štíty!
Vpravo, tasit meče!
Zabít! Zabít! Zabít!
Spáruj je- červená se žlutou.
Další!
Pohyb!
Nikdy nám nebudeš vládnout, Commode!
Vstupuje do Říma jako hrdina dobyvatel. Ale co vlastně dobyl?
Dej mu čas, Gracchu. Je mladý.
Myslím, že by mohl být velmi dobrý.
Pro Řím nebo pro tebe?
Jdi za matkou, Lucie. Přeje si to.
Lucie!
Mami!
Sláva tobě, císaři.
Senátoři.
Řím zdraví svého nového císaře.
Vaši věrní poddaní vás vítají, Výsosti.
Děkuji, Falco.
A co se týká věrných poddaných, snad tě nestáli tak moc.
- Císaři. - Gracchu.
Celý Řím se raduje z tvého návratu, císaři.
Mnoho záležitostí vyžaduje tvou pozornost.
Klid, prosím! Klid!
Císaři, senát pro tebe připravil celou řadu protokolů...
které se zabývají řešením mnoha problémů našeho města...
počínaje základní hygienou v řecké čtvrti...
za účelem boje proti moru, který se tam už začal objevovat.
Takže, kdyby císař-
Vidíš to, Gracchu?
To je právě ten problém, je to tak?
Můj otec trávil veškerý čas studiem...
vědeckých knih a filozofie.
Své poslední hodiny strávil čtením svitků ze senátu.
A celou tu dobu se zapomínalo na lid.
Ale senát, to je lid, pane...
zvolen z lidu, aby mluvil za lid.
Pochybuji, že mnoho jiných lidí jí tak dobře, jako ty, Gracchu...
nebo má takové nádherné milenky, Gaie.
Myslím, že rozumím svému lidu.
Potom by snad císař byl tak laskav a poučil nás...
o svých rozsáhlých zkušenostech.
Říkám tomu láska.
Jsem jejich otcem.
Lid je mými dětmi.
Budu je držet u své hrudi a pevně je objímat.
Už jste někdy objal někoho, kdo umírá na mor, pane?
Ne, ale jestli mě zase přerušíš...
ujišťuji tě, že se to podaří tobě.
Senátore, můj bratr je velice unavený.
Zanechej ten seznam u mě.
Císař učiní vše, co Řím vyžaduje.
Má paní, jako vždy...
váš nejjemnější náznak je mi rozkazem.
Kdo se to pokouší mě poučovat?
Commode, senát je k něčemu dobrý.
A k čemu? Nedělají nic jiného, než mluví.
Měli bychom tu být jen...
tyajá...
a Řím.
To ať tě ani nenapadne.
Senát tady byl odjakživa.
Řím se změnil.
K vládnutí říši je zapotřebí císaře.
Samozřejmě, lidem se ponechají jejich-
lluze?
Tradice.
Válka mého otce proti barbarům-
Řekl to sám: nedosáhla ničeho. Ale lid ho miloval.
Lid vždycky miluje vítězství.
Proč?
Neviděli žádné bitvy.
Co jim záleží na Germánii?
Záleží jim na slávě Ríma.
Na slávě Říma.
A co to vlastně je?
Je to myšlenka-
sláva.
Sláva je představa.
Přesně tak. Představa.
Copak to nechápeš, Lucillo?
Věnuji lidu představu Říma a oni mě za to budou milovat.
A brzy zapomenou na nudná kázání těch pár seschlých staříků.
Věnuji lidu tu nejskvělejší představu jejich životů.
Bílé a červené víno pro potěšení z pití!
Hry.
Hry dlouhé sto padesát dní.
Je chytřejší, než jsem čekal.
Chytrý.
Celý Řím by se mu smál...
kdyby se tak nebáli jeho pretoriánů.
Strach a obdiv- mocná to kombinace.
Ty si opravdu myslíš, že lid se na tohle chytne?
Mám pocit, že ví, co to je Řím.
Řím je lůza.
Předveď jim kouzla a zapomenou na všechno ostatní.
Seber jim svobodu a stejně budou řvát.
Samotným srdcem Říma...
není mramor senátu.
Je to pískovec Kolosea.
Přinese jim smrt...
a oni ho za to budou zbožňovat.
Španěle.
Nebavíte se?
Nejste tady snad kvůli zábavě?
Španěl! Španěl!
Co si přeješ?
Holku?
Kluka?
Poslal jsi pro mě.
Ano, poslal.
Jsi dobrý, Španěle, ale ne až tak moc dobrý.
Mohl bys být fantastický.
Mám zabíjet, tak zabíjím.
To stačí.
To stačí v provinciích, ale ne v Římě.
Mladý císař...
uspořádal sérii představení...
na památku svého otce...
Marca Aurelia.
To mi připadá zábavné...
neboť to byl právě Marcus Aurelius-
ten moudrý, vševědoucí Marcus Aurelius-
který nás zakázal.
A tak, konečně, po pěti letech bídného živobytí...
v zavšivených vesnicích...
se konečně vracíme zpátky tam, kam patříme-
do Kolosea.
Koloseum, to něco uvidíš, Španěle.
Padesát tisíc Římanů...
sleduje každý pohyb tvého meče...
a dává ti vůli zasadit smrtící ránu.
To ticho před tím, než udeříš...
a ten hluk potom.
Zvedá se.
Zvedá se jako-
jako bouře...
jako kdybys ty sám byl bohem bouře.
Byl jsi gladiátorem?
Ano, byl.
Získal jsi svobodu?
Kdysi dávno mi císař...
věnoval rudis.
Je to jen dřevěný meč.
Symbol tvé svobody.
Dotkl se mého ramena a byl jsem svobodný.
Ty jsi znal Marca Aurelia?
Neřekl jsem, že jsem ho znal. Jenom že se jednou dotkl mého ramena.
Ptal ses mě, co chci.
Já také chci stanout před císařem...
jako jsi stanul ty.
Tak mě poslouchej.
Uč se ode mě.
Nebyl jsem nejlepší kvůli tomu, že bych zabíjel rychle.
Byl jsem nejlepší, protože mě dav miloval.
Získej si dav...
a získáš svou svobodu.
Získám si dav.
Dám jim něco, co ještě nikdy neviděli.
A tak, Španěle, spolu půjdeme do Říma...
za krvavým dobrodružstvím...
a ta veliká děvka nás bude kojit...
až budeme kulatí a spokojení a už nebudeme moct ani cucnout.
A potom...
až umře dostatek mužů...
možná budeš mít tu svou svobodu.
Vezmi si to.
Tam někde je-
moje země...
můj domov.
Moje žena připravuje jídlo.
Moje dcery nesou vodu z řeky.
Uvidím je ještě někdy?
Myslím, že ne.
Věříš, že je uvidíš, až zemřeš?
Myslím, že ano.
Jenže já ale...
zemřu brzy.
Oni ale zemřou až za mnoho let.
Budu muset počkat.
A opravdu počkáš?
Samozřejmě.
Víš...
moje žena...
a můj syn...
už na mě čekají.
Zase je uvidíš.
Ale ještě ne.
Ještě ne, ledaže by-
Ještě ne.
Tady. Tady jsou.
Ven.
Jděte! Jděte! Ven!
Je potěšením tě zase vidět, starý příteli.
Vydělej mi bohatství.
Už jsi někdy něco takového viděl?
Netušil jsem, že lidi dokážou něco takového postavit.
Získej si dav.
Dovnitř! Pohyb!
Dovnitř!
Spí tak dobře, protože je milován.
Pojď, bratře. Je pozdě.
Udělám z Říma největší div všech dob.
To je právě to, co Gracchus a jeho přátelé nechápou.
Všechny ty mé touhy mi tříští hlavu na kousíčky.
Vypij tenhle lék.
Myslím, že doba je přesně zralá.
Mohl bych oznámit rozpuštění senátu
při oslavě na počest našeho otce.
Myslíš, že to mám udělat?
Je na to lid připraven?
Myslím, že si potřebuješ odpočinout.
Zůstaneš se mnou?
Pořád ještě se bojíš tmy, bratře?
Pořád.
Vždycky.
- Zůstaň se mnou dnes v noci. - Dobře víš, že to neudělám.
Tak mě polib.
Jdi spát, bratře.
No tak!
Vem si mě.
Tak, a už dost.
Císař si přeje boj a já nechci obětovat své nejlepší bojovníky.
Dav si přeje boj a císař jim proto dává boj.
- A ty uděláš bitvu u Kartága. - Masakr u Kartága.